Utvecklingspsykologi

Utvecklingspsykologi handlar om de processer som sker i våra kroppar då vi förändras över tid. Det handlar om ett samspel mellan arv och miljö.

3 olika grundantaganden ligger till grund för uppfattningar om utvecklingens drivkrafter:


 * Utvecklingen styrs av **generna**. Vi utvecklas som vi gör därför att vi ärver anlag från föräldrarna. Utvecklingen ses som en mer eller mindre lyckad mognadsprocess, som huvudsakligen sker på biologisk grund. Det är en deterministisk syn på utveckling där faktorer utanför vår kontroll inverkar mest.
 * Utvecklingen sker till största delen genom påverkan från **miljön**. Våra egenskaper formas av inlärning och miljöpåverkan. Också detta är en deterministisk syn på utveckling där vår egen möjlighet att påverka betraktas som skenbar
 * Utvecklingen sker i **växelverkan** mellan genetisk styrning och miljöpåverkan. Arv och miljö är som två sidor av samma mynt. Nästan alla tänker så här. Anhängare till psykologins mer humanistiska inriktningar tar avstånd från tanken att människan helt styrs av okontrollerbara krafter och betonar individens egen roll i utformningen av sitt liv.

**Inom vilka områden sker utveckling: **
Utveckling av hjärna och nervsystem likväl som utveckling av vår fysiska uppenbarelse. Denna utveckling är viktig för hur vi ser på oss själva och vilken identitet vi skapar oss. Denna utveckling är starkt beroende av våra gener men kopplas givetvis också till miljöfaktorer; om vi lever i ett land med dålig mattillgång så påverkas vår kroppsliga utveckling oavsett våra gener. Utvecklingstakten varierar dock från person till person.
 * Kroppslig utveckling: **

Starkt kopplat till vår kroppsliga utveckling sker vår motoriska utveckling. Man brukar skilja mellan grovmotorik (att kunna gå och kasta osv) och finmotorik (att klara av att plocka upp något med sina fingrar). Denna utveckling varierar starkt mellan individer beroende av biologisk mognad och inlärning. Barn måste t ex ha uppnått en viss ålder innan man kan förvänta sig av dem att de ska kunna gå.
 * Motorisk utveckling: **

Vår perception utvecklas i takt med vår motorik och handlar om förmågan att ta emot och bearbeta sinnesinformation både från omgivning och den egna kroppen. Ett exempel på samspel mellan motorik och perception är när barnet utvecklat sin förmåga att fästa blicken ordentligt och då väljer att gripa efter det som han/hon sett.
 * Perceptuell utveckling: **

Den kognitiva utvecklingen är starkt beroende av vilka intryck som når oss men också av vilka gränser vår individuella hjärna sätter. Forskare har inte fullständigt kommit fram till huruvida arv eller miljö är viktigast för den kognitiva utvecklingen men man har insett att en utveckling i en torftig miljö med lite stimulans drabbar begåvningsprofilen oavsett de bästa anlag.
 * Kognitiv utveckling: **

Att kommunicera är något av det viktigaste för mänskligheten. Det möjliggör utveckling av såväl individer som av samhällen. Den kommunikativa utvecklingen innefattar - förutom språkutvecklingen som hör till den kognitiva utvecklingen - också förmågan att använda och förstå kroppsspråk.
 * Kommunikativ utveckling: **

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">Utvecklingen av behov, känslor och drifter. Man har funnit att känslolivets utveckling är starkt beroende av relationerna till andra människor. Särskilt viktigt är detta i början av en individs liv.
 * <span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">Emotionell utveckling: **



<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">När alla ovan nämnda utvecklingsområden utvecklas och växelverkar sker en social utveckling hos individen. Det är en förmåga att samverka med andra människor som är avhängig av såväl kroppslig, motorisk som kognitiv och emotionell utveckling. I kontakt med andra människor formas också vår uppfattning om oss själva - dvs vår psykologiska identitet.
 * <span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">Social utveckling: **

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">Denna utveckling är ett resultat av alla ovanstående områdens utveckling. Forskningen kring personlighet har dock ett alldeles eget område och berörs under nästa moment.
 * <span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">Personlighetsutveckling: **

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">[|Följ utvecklingen av ett barns hjärna]

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">Allmänna kännetecken för utveckling
<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">Varje människa genomgår en fullständigt unik utveckling men det finns gemensamma drag i utvecklingsprocesserna - annars skulle vi inte kunna formulera teorier eller utforma skolsystem osv.

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">1. Det krävs en viss **biologisk mognad** för att utveckling ska kunna ske. Detta betyder INTE att det är åldern som styr utan det handlar i nästan alla fall om neurologisk uppbyggnad och/eller hormonell mognad. T ex kan inte en kvinna bli med barn innan hon har fått sin första menstruation.

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">2. Det finns s.k. **kritiska perioder** i livet då en viss påverkan är möjlig. Om påverkan då blir bristfällig kan problem uppstå. Mycket tyder på att det första levnadsåret hos människor är en kritisk period för utvecklingen av grundtrygghet och tillit till andra.

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">3. Utveckling är **sekventiell** - dvs den brukar ske i en viss turordning. Olika individer utvecklas olika snabbt och uppnår en viss nivå vid olika ålder. Ordningsföljden är dock densamma för alla. Man kan sitta innan man kan krypa och kryper oftast innan man kan gå.

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">4. Alla de delfunktioner inom utveckling som nämnts ovan utvecklas i **olika takt**. Det är skillnad på olika individer och bara för att en individ är tidigt utvecklad inom ett område (tex kroppsligt) så behöver inte det betyda att han/hon hänger med i sin emotionella mognad.

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif; line-height: 1.5;">5. All utveckling strävar efter en fungerande **<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif; line-height: 1.5;">anpassning **<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif; line-height: 1.5;"> utifrån de förutsättningar som finns. Varje människa kan ses som ett "överlevnadsförsök". En hård och svår miljö kan leda till att individen utvecklar negativa egenskaper, men även ge värdefull erfarenhet som kan bli en tillgång i livet.

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif; line-height: 1.5;">6. Alla levande organismer utvecklas genom såväl **<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif; line-height: 1.5;">differentiering **<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif; line-height: 1.5;"> som **<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif; line-height: 1.5;">integration **<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif; line-height: 1.5;">. Ett exempel på differentiering är när olika celler får olika uppgifter i kroppen och integrering blir det då deras funktioner sedan samordnas.

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">Begrepp och ord som är bra att kunna:
<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">**aktuell utvecklingszon=** den inlärningskapacitet indviden är kapabel till av egen förmåga (Vygotskijs begrepp) <span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif; line-height: 1.5;">**anknytning**= ett biologiskt behov hos barnet att bygga upp en samhörighet med sin vårdnadshavare. Finns också hos den nyblivna mamman (Bowlbys begrepp) <span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif; line-height: 1.5;">**assimilera**= att lägga till något till sitt kognitiva schema (Piagets begrepp)
 * <span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">A **
 * <span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif; line-height: 1.5;">ackomodera= **<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">att förändra sitt kognitiva schema (Piagets begrepp)
 * <span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif; line-height: 1.5;">anala fasen= **<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif; line-height: 1.5;">den del i utvecklingen då barnet, enligt Freud, lär sig att kontrollera sin avföring och därmed får en allmän känsla av självständighet och makt/kontroll över sig själv


 * <span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">D **
 * <span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">differentiering= **<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">uppdelning på skilda egenskaper eller funktioner


 * <span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">E **
 * <span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">egocentrism= **<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">barnets tro och känsla att han/hon är universums centrum. Inte att förväxla med den negativa betydelsen av att vara egocentrisk - barnet gör detta på ett naivt och omoget sätt och vid en sund utveckling så försvinner detta.
 * <span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">epigenetisk= **<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">att all utveckling följer en genetisk princip/grundplan men att individens relationer till betydelsefulla personer i omgivningen blir avgörande för vad den biologiska grundplanen leder till.


 * <span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">F **
 * <span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">falliska fasen= **<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">den del i utvecklingen då barnet, enligt Freud, upptäcker sitt kön och blir mer känslomässigt engagerad i sin förälder av motsatt kön (det s.k. Oidipuskomplexet).


 * <span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">G **
 * <span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">genitala fasen= **<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">den del i utvecklingen då barnet/ungdomen, enligt Freud, blir mer sexuell och vill inleda intimare relationer med andra. Kallas också pubertet i dagligt tal


 * <span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">I **
 * <span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">identifikation= **<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">när det lilla barnet känner en så stark närhet till någon att han/hon tar in hans/hennes beteendemönster och handlande och gör det till sitt eget
 * <span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">imitation= **<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;"> när det lilla barnet (eller en vuxen för den delen) härmar någon annan i ett omedvetet försök att få de fördelar som det upplevs att han/hon har
 * <span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">integration= **<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">sammanhållning, samverkan
 * <span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">internalisera= **<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">att ta in t ex objekt från omgivningen och bilda sig inre representationer som går att ladda med psykisk energi ; betyder även att ta in omgivningens normer och göra dem till sina egna


 * <span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">K **
 * <span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">konsolidering= **<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">förstärkning, befästning, förening; oftast använt då man inom psykodynamiska teorier beskriver hur jaget får fäste i psyket.
 * <span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">kritisk period= **<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">Period i organismens levnadslopp som är avgörande för utvecklingen eller inlärningen av viktiga egenskaper eller färdigheter.


 * <span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">L **
 * <span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">latensfasen= **<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;"> den del i utvecklingen då barnet, enligt Freud, vilar i sin psykosexuella utveckling och istället
 * <span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">libido= **<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">allmän energikälla som har fortplantning som mål men som hos människor tar sig olika uttryck under den psykosexuella utvecklingen
 * <span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">lustprincipen= **<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">inom det psykodynamiska perspektivet en strävan att uppnå lust


 * <span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">M **
 * <span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">mental representation= **<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">återgivning i hjärnan/psyket av någonting mentalt

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">**neurologisk**= som har med nervsystemet att göra
 * <span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">N **
 * <span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">narcissism= **<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">en individs självupptagenhet, självförhärligande och överdrivna tro på den egna förmågan

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">**objekt**=betydelsefulla personer i vår omgivning <span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">**objektskonstans**= att vi ser objekten som konstanta och hela och inte som antingen goda eller onda. (Piagets begrepp) <span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">**otrygg anknytning**= när barnet inte har fått en tillitsfull och förutsägbar koppling till sin vårdnadshavare.
 * <span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">O **
 * <span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">objektpermanens= **<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">att vi vet att de objekt vi har i vår omgivning också finns kvar även när vi inte ser dem (Piagets begrepp)
 * <span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">objektrelationsteori= **<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">teorier som är i grunden psykodynamiska men som inte lägger fokus på drifterna som det mest betydelsefulla utan istället betonar vikten av de relationer barnet har med objekt (betydelsefulla personer) i sin omgivning
 * <span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">oidipalfas= **<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">betecknar den period som enligt Freud kännetecknas av stark kärlek mellan barnet och föräldern av det motsatta könet, dvs ca 3-5 år. Kallas för flickor ofta Elektrafasen.
 * <span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">omnipotens= **<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">barnets uppfattning om att det är utrustat med nästan övermänskliga krafter
 * <span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">orala fasen= **<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">en period i barnets psykosexuella utveckling då all lustsökande drift koncentreras till munnen.


 * <span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">P **
 * <span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">perceptuell utveckling= **<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;"> utvecklingen av vår förmåga att varsebli - ta in - information från våra sinnen
 * <span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">primärprocessen= **<span style="background-color: #f2f2f2; font-family: Verdana,Geneva,sans-serif; font-size: 12px;">Psykisk process som, enligt psykoanalytisk teori, domineras av primitiva drifter och känslor. Vanligt hos barn. Hos vuxna förekommer det främst i drömmar.

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">**reciprok determinism**= Banduras förklaring på hur kulturen och individen samspelar reciprokt (fram och tillbaka) så att en personlighet skapas <span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">**role modeling**= Banduras begrepp som innefattar att barnet har en modell för handlande som hen ser upp till och vill vara som
 * <span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">R **
 * <span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">realitetsprincipen= **<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">En av två principer som enligt Freud styr vårt psykiska fungerande. Enligt denna får inte driftlivet sina impulser omedelbart tillfredsställda utan detta sker först efter verklighetsprövning så att beteendet anpassas efter rådande omständigheter
 * <span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">reflexer= **<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">nervsystemets enklaste typ av aktivitet. Ofta automatiskt men kan också styras medvetet, som tex andning och sväljning

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">**socio-kognitiv=** Banduras teori om hur det sociala sammanhanget påverkar barnets kognitiva scheman så att barnet "lär in" hur det ska bete sig <span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">**socio-kulturell**= Vygotskijs teori om värdet i att ha en stödjande kultur omkring sig när man ska lära sig något. I rätt sammanhang, med rätt verktyg, med stöd av någon som kan mer så blir inlärning mycket lättare <span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">**stadieteori**= alla utvecklingsteorier som förutsätter att utveckling sker i på varandra efterföljande stadier
 * <span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">S **
 * <span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">saknad anknytning= **<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">när barnet inte fått någon koppling alls till en vårdnadshavare
 * <span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">scaffolding= **<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">Bruners och även Vygotskijs begrepp som betecknar det stöd som en mer erfaren person bygger runt inlärningen för den som inte är lika erfaren. Bruner inriktade sig på vårt sätt att stödja barns språkinlärning genom att tex förkorta ord och meningar och lägga in affekt i det vi säger. Vygotskij ser scaffolding som en pedagogisk metod för att öka inlärningen generellt.
 * <span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">sekundärprocessen= **<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">Verklighetsinriktat tänkande. Starkt kopplat till Jaget.
 * <span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">sekventiell utveckling= **<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">utveckling som sker i rad enligt en turordning

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">**trygg anknytning**= när barnet har fått en tillitsfull och förutsägbar koppling till sin vårdnadshavare
 * <span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">T **


 * <span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">U **
 * <span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif; line-height: 1.5;">utvecklingsfönster= **<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif; line-height: 1.5;">en fas som kommer i en specifik "förprogrammerad" tid i utvecklingen och som det gäller att man utnyttjar för utveckling annars kommer det att försvinna

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif; line-height: 1.5;">**zone of proximal development**= möjlig utvecklingszon. Den inlärningskapacitet barnet kan nå med hjälp av någon annan i ett givet ögonblick. (Vygotskijs begrepp)
 * <span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif; line-height: 1.5;">Z **


 * <span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">Ö **
 * <span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">övergångsobjekt= **<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">trygghetsskapande ting som det lilla barnet har laddat med positiv energi och använder som en länk mellan mamman och omvärlden då mamman är frånvarande

<span style="color: #333333; font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">Hjärnans tidiga utveckling
<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">I boken Hjärnkoll på skolan av Martin Ingvar och Gunilla Eldh kan man läsa följande:

"<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">Hjärnan är ett under av anpassning och har en inbyggd förändringsförmåga, plasticitet. Den utvecklas under hela vår livtid, byggs upp och bryts ned, förändras och stelnar, förfinas i vissa delar och trubbas av i andra. Allra snabbast växer den i början, från anläggningen under fostertiden till explosionen av nya nervkontakter under spädbarnstiden.

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">Hos de första varelserna på jorden som hade ett nätverk av nervceller fanns inte någon central, ingen hjärna. Cellerna var av samma slag och satt ytligt, eftersom deras funktion var att känna av faror och känna igen näring i den omgivande miljön. Människohjärnan bildas ur just ett sådant yttre lager av celler hos embryot. När fostret utvecklas kapslas cellerna in och förtätas, dess minsta beståndsdelar ordnas, differentieras och specialiseras. Redan tre veckor efter befruktningen tar "huvudsvansingen" form med det nervrör som senare ska blåsas upp som en ballong. Mellan tionde och tjugonde graviditetsveckan bildas 200 000 nya nervceller i minuten! Så blir hjärnans utveckling under fosterstadiet en spegling av självaste evolutionen.



<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">Egentligen är det märkvärdigt att det går så bra för så många hjärnor med tanke på att det är den mest komplexa konstruktion som vi känner till. Ett knep som naturen använder i hjärnbygget är att slösa med nervceller och kontakter mellan dem (synapser). I fostrets hjärna finns så många nervceller och kopplingar, att miljarder av dem kan försvinna redan före födseln utan problem. Kontakterna fortsätter att öka i antal de första åren för att sedan mellan fyra och tio års ålder bli hälften så många.

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">För att klara den komplexiteten tillämpas självorganisation - hjärnan organiserar och bygger sig själv - i samspel med omvärlden. När ett visst hormon släpps ut i fostrets hjärna, enligt tidtabellen, blir det startsignalen för en ny fas. Grundreceptet finns förprogrammerat i generna men det gäller också att omgivningen svarar med rätt stimulans för att funktionen eller förmågan ska "bli till" och permanentas. Vissa könsskillnader i den hormonella programmeringen kan man se redan under fostertiden och det fortsätter ända upp i puberteten [...]

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">Var sak har sin tid i denna komplicerade händelsekedja; en missad fas, eller ett så kallat **utvecklingsfönster**, kan vara näst intill omöjlig att ta igen för organismen. Ett skrämmande exempel är barnen till mödrar som var gravida i tionde till tjugonde graviditetsveckan när atombomberna föll över Hiroshima och Nagasaki under andra världskriget. Den radioaktiva strålningen hindrade ett stort språng i utvecklingen och de föddes utvecklingsstöda med väldigt liten hjärna.

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">För varje månad som går i fosterstadiet utvecklas allt fler av de mer sammansatta delarna av hjärnan. Nybildade nervceller tar sig högre upp i hierarkin med hjälp av stödjeceller och bildar till sist hjärnbarken, det yttersta lagret. Där finns vårt medvetande och våra minnen men också våra sinnen och de hjärnområden som styr våra kroppsrörelser. När vi föds har flertalet nervceller i hjärnbarken redan bildats. Den slutliga kartans utseende blir sedan beroende av vad barnet är med om.

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">Även i spädbarnets hjärna uppstår massor av tillfälliga kopplingar. Under de första åren tiofaldigas antalet synapser, men över hälften städas snart bort för att de inte används eller stimuleras tillräckligt mycket. Det här fenomenet beskrivs så här inom hjärnforskningen: "Cells that fire together wire together and those which don´t won´t" (Celler som fyrar av tillsammans kopplas ihop, de som inte fyrar av tillsammans gör det inte). "Use it or loose it" (använd den eller förlora den), brukar man också säga om hjärnans beroende av "motion". Den kan liknas vid en muskel som förtvinar om den inte används.

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">De flesta kopplingar som försvinner är felaktiga eller ineffektiva, men dessvärre gäller samma tuffa princip även för livsviktiga förbindelser. Ett exempel är barn som föds med vissa synfel. Om de inte opereras inom en viss tid blir de blinda för livet. Det beror på att hjärnans syncentrum stänger ned efter en tid om det inte fått några signaler via synnerven från ögonen. Hjärnan måste alltså lära sig att se för att synsinnet ska komma igång. Detsamma gäller hörseln, och känseln, liksom talförmågan och våra möjligheter att tänka framåt och dra slutsatser. Om hjärnan inte får stimulans vid rätt tid kommer den inte att utvecklas optimalt.

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">Hjärnan påverkas av hur vi använder den. Den här principen är viktig att ha i minnet [...]Den stimulans du erbjuder barnet sätter spår i dess hjärna. Det gäller förstås inte bara syn- och hörselintryck utan även beröring. Det sker via signalämnen och hormoner, som till exempel oxytocin. Det är ett "lugn-och-ro"-hormon, som utsöndras i hjärnan vid lätt beröring, som klappar, smekningar och kel. Oxytocinet gör att vi känner oss trygga och avspända. När barnets hud smeks skickar speciella mottagare i hudens sinnesceller signaler till hjärnan. Slag och stötar aktiverar istället smärtmottagare i huden, som sätter igång kamp- och flyktsystemet.

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">Tröst och utmaningar, intryck och erfarenheter, allt öppnar nya vägar som i sin tur leder till fler möjligheter, nya upplevelser, nya erfarenheter. Du är i allra högsta grad medskapande."

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">Kön och genus-utveckling
<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">Hur utvecklingen av våra kön och genus går till är inte forskarna helt eniga om i alla punkter. Man vet att vid befruktningen så är vi varken pojkar eller flickor utan könlösa och det kön vi senare får börjar utvecklas först fem veckor efter befruktningen. Här läggs grunderna för vissa biologiska skillnader mellan könen i form av olika utsöndring av hormoner tex. Det krävs dock ett avancerat samspel mellan hjärnan och de olika neurologiska mekanismer som finns där och våra hormoner för att den biologiska könsutvecklingen ska sätta igång.

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">"Människan karakteriseras av en lång barndom innan pubertetsutvecklingen startar. Under barndomen är pubertetsutvecklingen hämmad av starka centrala neurologiska mekanismer som minskar vid tio- till elvaårsåldern för flickor och elva- till tolvårsåldern för pojkar. Puberteten startar då denna hämning faller bort och man kan således tala om att en "pubertetsbroms" normalt reglerar ålder för pubertet. Flickor har en tydligt svagare broms än pojkar vilket visas dels av den tidigare pubertetsstarten och dels av att nästan alla barn som går in i en för tidig pubertet är flickor."

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">Källa: <span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">http://www.rikshandboken-bhv.se/Texter/Barnets-tillvaxt-och-mognadsperioder/Pubertetsutveckling/

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">Tillägnandet av en könsidentitet är dock en process som man i dagens samhälle inte bara tillskriver det biologiska. Det handlar också om kulturella och samhälleliga förväntningar och möjligheter.

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">Ungefär i två-tre-årsåldern brukar barn upptäcka sitt **biologiska kön.** Det de då uppfattar är de anatomiska skillnaderna mellan olika personer i deras närhet. I takt med att barnen - tillsammans med sin omgivning - utforskar vad det innebär att ha dessa olika anatomiska skillnader och inser att de i mångt och mycket definierar dem i mötet med andra uppstår barnens känsla av att ha ett **psykologiskt kön** - och de börjar vilja umgås med de som är deras "likar". Nu börjar barnet också uppvisa mer könstypiska beteenden och välja mer könstypiska leksaker. Forskning har visat att detta sker inom alla kulturer och i alla samhällen och man börjar tro att detta är ett nedärvt, biologiskt, beteende.

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">Det finns dock forskare som hävdar att **könssocialisationen** som vårt samhälle ägnar sig åt - dvs den sociala påverkan vi hela tiden ger de olika könen - är det som styr vår genusutveckling allra mest.

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">Den sexualitet vi uppvisar är en del av vår könsidentitet. Sexualitet är en av våra grundläggande drifter och i tonåren märks den väldigt tydligt. Då sköljs kroppen med hormoner och man börjar känna ett behov av att få utlopp för sin sexualitet. Att experimentera med sin sexualitet är en naturlig del i en normal tonårsutveckling och för de flesta (åtminstone i Sverige) är ett sånt experimenterande något som gynnar utvecklingen mot en helt egen identitet. De erfarenheter man gör i sitt experimenterande (och som man också tillåtits att göra) bidrar till att man utvecklar sin **könsidentitet**.

"<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">En människas könsidentitet innebär också en //sexuell identitet//. För en homosexuell person är homosexualiteten en del av hans eller hennes könsidentitet [...] Homosexualitet har sannolikt funnits lika länge som mänskligheten har funnits. Vi kan se bilder med homosexuella motiv på grottmålningar och vi kan läsa skildringar av homosexualitet i de flesta antika och religiösa skrifter [...] Trots att homosexualitet som företeelse är så gammal, existerar det ingen enhetlig definition av den. Inte heller vet man varför vissa personer "blir" homosexuella. Under de senaste hundra åren har många teorier lanserats. Dessa har varit genetiska, biologiska, psykologiska och sociala. Ingen av dem har dock kunnat ge en uttömmande förklaring till varför vissa personer blir homosexuella."

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">Ur Psykologi av Maare Tamm

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">Jerome Bruner är en av den kognitiva psykologins pionjärer. Han började sin karriär med att forska kring barn och deras utveckling kopplat till skolprestationer. Senare har han blivit en förgrundsgestalt när det gäller kulturpsykologi.

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">Bruners teori om språkinlärning visar hur hemmiljö kan bidra till både språkutveckling och kulturell socialisation. Bruner betraktar den språkliga utvecklingen som en del av den mer omfattande kulturella överföringen från föräldrar till barn. Liksom Bandura (se längre ner) såg han alltså att det som händer omkring barnen påverkar dem.

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">"Bruner menar att vi borde betrakta den psykologiska miljön i hemmet som en form av stödjande ramverk eller "byggställning" (scaffold). Det stödsystemet hjälper barnen inledningsvis och kan sedan tas bort bit för bit, allt eftersom barnen utvecklas och börjar kunna stå på egna ben. Man brukar använda uttrycket "stå på egna ben" i emotionella sammanhang, men här använder jag uttrycket i en kognitiv mening. När barnen kognitivt sett kan begripa omgivningen, framför allt det språk som är vanligt där, drar föräldrarna stegvis undan den "stödställning" de byggt upp för att underlätta barnets intellektuella utveckling, vilket medför att barnen kognitivt sett blir mer självständiga och oberoende. Ett exempel i det "barnspråk" föräldrarna använder är att de börjar använda längre och mer komplicerade satser när språket hos deras barn utvecklas och blir mer sofistikerat. Ju längre barnen kommer i sin utveckling, desto mer drar föräldrarna bort sitt språkliga stöd."

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">(Ur Mitchell, P. Barns psykiska utveckling, 1993.)


 * <span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">Piaget **

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">Den forskare som introducerade begreppet "schema" inom det kognitiva perspektivet var Jean Piaget - en fransk psykolog som studerade tankeutveckling hos barn. Han förstod att kognitiva/mentala scheman uppstod mycket tidigt i livet och att de uppstod genom inlärning. Hans teori byggde på idén om att all utveckling sker genom att individen genom egen aktivitet försöker anpassa sig till omgivningen. Att tänka är en aktivitet som som i sin utveckling passerar olika stadier i en bestämd ordning. Piaget ansåg att tänkandet inte utvecklades gradvis utan i kvalitativa språng - plötsligt och oväntat.

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">Bra om Piaget

Piaget menade att när människan kommer i kontakt med nya upplevelser som till viss del stämmer överens med redan existerande kognitiva scheman så räcker det att man "lägger till" de nya erfarenheterna till de gamla - man assimilerar sin nya kunskap. Detta sker till exempel när det lilla barnet som är vant att suga från mammans bröst ska lära sig att suga från en flaska. Det är en till viss del ny kunskap men som på många sätt påminner om barnets gamla kunskap som ska läggas till barnets kognitiva scheman.
 * <span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">Assimilation **

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">När människans erfarenheter inte överensstämmer med de nya upplevelserna och man blir tvungen att förändra sina kognitiva scheman för att ta till sig den nya kunskapen - då kallas det enligt Piagets terminologi för att man acckomoderar. När det lilla barnet börjar äta fast föda och måste lära sig att tugga maten och inte suga i sig den sker en sådan ackomodation enligt Piaget.
 * <span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">Ackomodation **

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">Piaget ansåg att barn lär sig i stadier. Om man inte har förmåga att lära sig något pga de scheman man har så kommer man inte förstå, ansåg han.

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">**Sensomotoriska stadiet** (0-2 år): Här kan barnet först inte sammankoppla sina sinnesintryck med sin motorik, men lär sig detta mer och mer. Barnet har inte heller förmågan att särskilja sig själv från resten av världen - hen tror att allt kretsar kring hen. Detta kallade Piaget för att barnet är egocentriskt. Det betyder INTE att barnet är egoistiskt. Det har bara inte ett kognitivt schema för att klara av att förstå att andra saker existerar oavsett barnets närvaro. När barnet sakta men säkert lär sig detta uttryckte Piaget det som att barnet får en objektspermanens. Objekten runt omkring barnet är permanenta - och de försvinner INTE om de inte syns. För att lära sig detta (och ackomodera de kognitiva schemana) så tycker små barn det är väldigt spännande med tex tittut-lekar.

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">media type="youtube" key="NCdLNuP7OA8" width="560" height="315"

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">**Pre-operationella staidet** (2-6 år): I detta stadium menade Piaget att barnen nu kan börja samordna sina rörelser med sina tankar, men de kan bara göra det utifrån sitt eget perspektiv - de kan alltså INTE ta någon annans perspektiv. Detta innebär också att allt är vad det ser ut att vara. Ser det stort ut så är det stort. Får ett barn i den här åldern frågan ifall ordet ÄLG eller ordet SKALBAGGE är längst så kommer de svara ordet ÄLG. De kan endast förstå vissa enklare symboler säger Piaget.

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">media type="youtube" key="whT6w2jrWbA" width="560" height="315"

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">**I det konkret-operationella stadiet** (6-11 år) börjar barnen förstå det som Piaget kallar operationer - en serie händelser som kommer att mynna ut i någon typ av resultat. Enkel logik och enkla begrepp börjar hen förstå och hen kan göra egna antaganden kring operationer så länge hen har det konkret framför sig.

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">media type="youtube" key="gA04ew6Oi9M" width="560" height="315"

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">I det **formellt-operationella stadiet** (12 år-) kan barnet börja göra abstrakta operationer och antaganden.

media type="youtube" key="zjJdcXA1KH8" width="560" height="315"

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">Många barnprogram använder sig av de teorier Piaget skapade när de gör sina upplägg. Alltifrån disposition av händelseförlopp till färger och former och klippningar påverkar barnets uppfattning av det som sker. Därför kan man kanske förstå att Teletubbies är omtyckta bland barn i det sensomotoriska stadiet medan barn i det konkreta operationella stadiet gillar program som Räkna med skägg eller Fem myror är fler än fyra elefanter.

media type="youtube" key="wQfU6IjBdYo" width="560" height="315"

media type="youtube" key="_pA7N138YoU" width="560" height="315"

media type="youtube" key="UI5aDUflRcE" width="420" height="315"

<span style="color: #333333; font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">Kohlberg


<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">En kognitionsteoretiker som tyckte att det saknade vissa dimensioner i Piagets teorier var Lawrence Kohlberg. Han ansåg att i Piagets modell verkade det som att barn under 10 år inte hade någon moral överhuvudtaget. Teorin verkade beskriva barn som att de trodde att regler var något som vuxna eller möjligen Gud eller någon lade på dem och att de då är fixa och absoluta. Det äldre barnets sätt att se på regler verkade istället vara att regler är relativa och möjliga att förändra om __alla__ tillåter. Eftersom Kohlberg tyckte ämnet moral var mer komplext än så - så började han forska på barn och ungdomar för att få till stånd en teori om moralutveckling.

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">Kohlbergs moralteori är en stadieteori i tre nivåer men sex stadier som behandlar moraliskt tänkande (inte moraliskt beteende). Nivåerna kallar han Prekonventionella nivån, Konventionella och Postkonventionella nivån. Varje nivå innefattar två stadier. I den första nivåns första stadium är det lilla barnet **egocentrisk** (enligt Piagets definition) och bedömer rätt och fel utifrån vad som blir bestraffat eller inte. I stadium två på första nivån börjar barnet förstå att det finns olika rätt och fel från olika perspektiv eller personer men synsättet är väldigt konkret - typ "öga för öga - tand för tand". Här uppfattar barnet också bestraffning mer som något hen vill undvika än som en reell konsekvens av att hen har gjort något felaktigt. Denna nivå befinner sig barn i från 0-12 ca.

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">I den andra nivåns första stadium (då är barnet oftast på väg in i tonårsperioden) förväntar sig barnet ofta att människan lever enligt moraliska värderingar. Hen vill göra rätt för sig och tänker att andra ska bete sig väl också - inom ramen för normerna.

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">I andra nivåns andra stadium har ungdomen internaliserat samhällets normer och upprätthåller dem som sina egna. Man är dock fortfarande väldigt vi-centrerad och om flera olika kulturers normer ställs mot varandra så uppfattas de egna normerna som de rätta. Denna andra nivå befinner man sig i under tonårs-/ungdomstiden och i vissa fall en bit in i vuxen ålder.

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">I den tredje nivåns första stadium har individen förstått att människan inte är till för lagarna utan lagarna är till för människorna och de är möjliga att förändra om det finns behov. Moralen handlar här om att ifrågasätta de lagar som inte fungerar av en eller annan orsak.

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">I det allra sista stadiet är man en individ som inte bara ifrågasätter och agerar utan man konstruerar även egna moraliska för att få en bättre värld. Man sätter sig själv åt sidan för att lösa problem för andra. Kohlberg menade att inte många människor når till detta stadie. Han namngav Gandhi som en av få.

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">Det som är viktigt att förstå när det gäller Kohlberg - liksom Piaget - är att de båda ansåg att individens utveckling sker inifrån. De var båda kognitionsteoretiker som ansåg att alla människor har en inre drivkraft att utvecklas. Den kognitiva förmågan att tänka möjliggör den moraliska utvecklingen. Kohlberg menade visserligen att sociala erfarenheter hos individen kunde förbättra chansen till utveckling hos individen - MEN det som verkligen skapar utveckling är det som sker inne i individens hjärna EFTER den sociala upplevelsen. För att uppnå en utveckling räcker det alltså inte - enligt Kohlberg - att enbart HÖRA en diskussion kring en moralisk fråga - man måste som individ också bearbeta den kognitivt.

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">Kohlberg menade också att hans teori om moral är universell - denna utveckling hos människan går att finna i alla kulturer.

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">__ Fördjupat om Kohlbergs moralteori __

<span style="color: #333333; font-family: arial,helvetica,sans-serif;">**<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">Det socialpsykologiska perspektivet **

 * <span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">Mead **

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">George Herbert Mead var en av det socialpsykologiska perspektivets grundare. Han levde under tidigt 1900-tal och hävdade - till skillnad från många andra psykologer under denna tid - att en människas personlighet och identitet byggs upp i samspelssituationer med andra. Enligt Mead så är personlighet en social produkt som är under ständig konstruktion och förändring. Det som bygger upp och förändrar oss är vår omgivning - de signifikanta (betydelsefulla) personer som vi lever nära och har omkring oss.

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">När barn är små tycker de att det är väldigt roligt att leka rollekar - det kan vara tjuv och polis, prinsessa och drake eller doktor. Barnet vet ganska tidigt att man blir tittad på av andra - mamma och pappa och kompisarna har alla olika bilder av hur barnet är och olika förväntningar på det - och att då ta en annan roll är ett sätt att bearbeta sin egen identitet och försöka se på sig själv från nya positioner.

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">När barnet är ytterligare lite äldre så blir lagsporter och regelverk kring lekar och spel på skolgården väldigt viktigt. Detta menar Mead är ett första tecken på att barnets identitet börjar knytas till den omgivning man vet att man tillhör - det sociala systemet.

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">Mead menade att vi hela livet är mycket mottagliga för vad andra människor tycker om oss. Vi vet vad som förväntas av oss och vi ändrar oss efter den omgivning vi har. Särskilt tydligt ändrar vi oss - eller jämför oss med andra - då vi känner oss osäkra och kanske inte fått tillräckligt erkännande från vår omgivning. Detta formar oss att agera på sätt som vi kanske inte har gjort tidigare. Denna teori kan förklara varför man i vissa dysfunktionella relationer kan bete sig väldigt destruktivt, när man vare sig förr eller senare har betett sig på sådant sätt.

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">Meads teori om skapandet av självet

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">__ Social identitet - en teori i Meads fotspår __

<span style="color: #333333; font-family: arial,helvetica,sans-serif;">**<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">Vygotskij **


<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">Lev Vygotskij var en rysk psykolog, pedagog och filosof som forskade i sitt hemland - dåvarande Tsarryssland - fram till sin död i Tbc år 1934 men som - eftersom Ryssland var väldigt stängt mot västvärlden - inte blev känd för resten av världen förrän på 1960-talet. Idag anses han vara en av de största vad gäller främst pedagogiska teorier.

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">Vygotskij menade att inre processer - det som finns inuti huvudet - har föregåtts av yttre aktivitet tillsammans med andra, med stöd av hjälpmedel, i specifika kulturella miljöer. Alltså: den uppfattningen som de flesta har att intelligens eller begåvning är en inre egenskap - något som bara finns inom vissa - den är enligt Vygotskij felaktig. Alla kan lära sig och utvecklas om de ingår i ett socialt sammanhang som tillåter adekvata hjälpmedel och i en miljö som stimulerar. Dessutom menar Vygotskij att aktivitet som leder till lärande och utveckling ska vara kreativ - den som ska utvecklas måste själv få omforma och strukturera sin inlärning. Det som kännetecknar ett barn som utvecklas fort och lär sig lätt är alltså aktivitet: är nyfiken, utarbetar en kontakt med sin sociala omgivning, samtalar ofta med såväl vuxna som kamrater, placerar sig i miljöerna så att utveckling/inlärning underlättar, frågar och svarar osv...( I skolmiljö blir vid en viss ålder detta förhållningssätt tyvärr ofta nedvärderat av kamrater; man kallar den aktiva eleven för plugghäst och säger att han/hon fjäskar för fröken osv....detta är sant - men det är också det som gör att han/hon kommer utvecklas fortare och bättre än sina kompisar!)

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">Utveckling och lärande är alltså INTE enligt Vygotskij - som så många andra utvecklingspsykologer hävdar - bundet till givna stadier, utan utveckling kommer när vi tillåts möta nya erfarenheter i en för oss optimal miljö. En optimal utveckling sker när de nya erfarenheterna som erbjuds inte är FÖR svåra eller FÖR lätta för den som ska utvecklas. Detta kallade Vygotskij att det som erbjuds ligger i en "zone of proximal development" - en möjlig utvecklingszon.

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">Bra om Vygotskijs teorier - man får inte se hela men det gör inget

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">__ Bra om Vygotskij och ZPD - man får inte se hela men det gör inget. __

===<span style="color: #333333; font-family: arial,helvetica,sans-serif;">**<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">Det inlärn ****<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">ingspsykologiska perspektivet ** ===
 * <span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">Bandura **



<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">Att vi människor lär oss genom klassisk betingning, operant inlärning och förstärkning har vi redan gått igenom. Det inlärningspsykologiska perspektivet beskriver också hur människan härmar/imiterar varandra för att lära sig bra och levnadsstarka beteenden. Att imitera börjar redan det lilla barnet med när det ler tillbaka mot oss då vi ler. Eftersom barnet då får uppmärksamhet och en glad omgivning så blir det då förstärkt/belönat att fortsätta samspela.

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">Role Modeling är ett begrepp som "uppfanns" av Albert Bandura - en amerikansk barnpsykolog. Här är det inte enbart fråga om imitation utan även en identifikation med förebilden. Såväl yttre beteenden som åsikter och attityder tas in av det lilla barnet och internaliseras. Role Modeling ägnar vi oss åt hela livet - när vi som tonåringar vill vara som en populär rockidol eller när vi som nyutexaminerade advokater tittar på våra nya kollegor och hur de beter sig och uttrycker sig. Föreställningar om vad vår role model känner, tycker och tänker blir som en planritning - ett kognitivt schema - för utformandet av vår egen nya värld.

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">Ytterligare begrepp från Banduras forskning är reciprok determinism och upplevd självförmåga. Reciprok determinism är Banduras idé om att människans personlighet skapas i en process mellan miljö, beteende och personliga psykiska förutsättningar. Här har alltså behavioristen Bandura "erkänt" att människan inte enbart utvecklas genom miljön utan även genom inre kognitiva funktioner. Den upplevda självförmågan är fortsättningen på dessa teorier - det handlar om att människor utvecklar sitt beteende utifrån en upplevd självförmåga - en tilltro till sin egen förmåga i olika situationer. Bandura hävdade att de positiva effekterna av psykoterapi i många fall handlade om att patienten fått en förhöjd upplevd självförmåga.

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">Bandura myntade också begreppet social-kognitiv inlärning. Då handlar det om att vi ser hur andra beter sig och att det ger oss kognitiva scheman för hur vi själva ska och kan handla. Detta "bevisade" Bandura genom sina studier av aggressivt beteende hos barn. Han lät några barn observera hur vuxna personer (modeller) uppförde sig aggressivt mot en uppblåsbar docka, kallad the Bobo Doll. Andra barn fick se vuxna som inte var aggressiva mot dockan. De barn som fått se det aggressiva beteendet efterapade det då chans gavs. Denna inlärning sker alltså helt utan belöning. Dock noterade Bandura att modellinlärning blir ÄNNU starkare om man får se modellen belönas. Detta väcker frågor kring hur skadligt det är att se våldsfilmer där människor blir belönade på ett eller annat sätt för bestialiska handlingar. Forskare har idag inget entydigt svar på huruvida detta skadar barn eller inte. Man vet dock att det är av största vikt att barn och ungdomar omges med goda förebilder.

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">Dagens biologiska psykologiforskning har visat att människan har nervceller som "speglar" andra människors beteenden och känslor i vår egen hjärna och gör att vi kan känna in vad en annan människa känner. Dessa kallas spegelneuroner. Men forskningen om detta är biologisk och inte inlärningspsykologisk.

media type="youtube" key="128Ts5r9NRE" width="560" height="315"

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">__ Om Albert Bandura __

<span style="color: #333333; font-family: arial,helvetica,sans-serif;">**<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">Det biologiska perspektivet **

 * <span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">Bowlby **



<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">John Bowlby var en barnpsykiater som i kölvattnet av det psykodynamiska perspektivet började undersöka vad det var som gjorde att barn som han träffat på med ett så kallat "vanartigt" beteende också verkade ha haft många separationer från sin huvudsakliga vårdare (oftast mamman) under sin uppväxt. Hans forskning visade att separationer och problem i relationen mellan barn och vårdare påverkar barnet negativt både på lång och kort sikt. Den forskning han gjorde visade samma resultat som den samtida psykodynamiska forskningen på de engelska krigsbarn som varit tvungna att flytta från sina familjer för att undgå bombningarna i London: det visade sig att barnen som flyttat FRÅN bombningarna (och sina vårdare) mådde sämre efter kriget än barnen som varit kvar BLAND bombningarna (och med sina vårdare). Bowbly kom att kalla behovet av samhörighet med sin vårdare för **anknytning** - barnet och vårdaren knyter an till varandra och det som händer då är att barnet får inre arbetsmodeller för hur en relation kan förväntas vara och hur man själv ska förhålla sig i en relation. Dessa arbetsmodeller blir sålunda såväl kognitiva som känslomässiga i sitt innehåll och dessutom både medvetna och omedvetna.

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">Forskningen kring hur barn som separerades från sina föräldrar mådde fick också betydelse för hur man inom sjukvården började låta föräldrar vara mer närvarande sina barn - från att tidigare ha krävt att föräldrar och barn skulle hållas åtskilda i de fall barnen var sjuka, började man nu låta föräldrarna få vara kvar med sina barn.

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">"Den engelske barnpsykiatrikern John Bowlby anser att det nyfödda barnet kommer till världen med ett medfött behov av att knyta an till andra människor. Spädbarnet uppvisar redan kort efter födelsen ett anknytningsbeteende. Det klänger sig reflexmässigt fast vid en människa och kan mycket tidigt med blicken följa ansikten som rör sig.

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">Barnet föds med en förmåga att söka efter någon som kan tillfredsställa dess behov. Enligt Bowlby är kroppskontakten särskilt viktig. Vid undersökningar av barn som vuxit upp på barnhem, har han konstaterat att behovet av kroppskontakt är nästan lika viktigt att tillfredsställa som behoven av värme och föda.

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">Redan efter ett par veckor efter födelsen kan barnet le. Enligt Bowlby lockar leendet fram sådana känslor hos vuxna i omgivningen att barnet får den kroppskontakt det behöver. Han menar att människor har en medfödd tendens att vilja hålla om små barn. Barnets sökande efter kroppskontakt skapar en stark bindning till föräldrarna, en bindning som får en avgörande betydelse för den känslomässiga utvecklingen. Den skapar, för att använda Bowlbys uttryck, en "säker bas" för utvecklingen under resten av livet."

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">Ur Lärobok i Psykologi <span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">av Christer Fäldt

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">"Till skillnad från avkommor hos många andra arter (tex fågelungar och råttor), som nästan omedelbart efter födseln för egen maskin kan etablera närhet till mamman genom att flyga eller stappla i hennes riktning är det mänskliga barnets motoriska förmåga påfallande omoget under de första levnadsmånaderna [...] Dessförinnan producerar anknytningssystemet sitt förutsägbara resultat av närhet till omvårdaren i huvudsak genom barnets signalbeteenden, först mest genom gråt, och lite senare också genom joller och leenden. Oavsett hur motoriskt enkla avkommans beteenden är, benämnde Bowlby [...] alla beteenden med funktionen att öka närheten till omvårdaren som anknytningsbeteenden. Andra exempel på sådan beteenden är att klänga och - när barnet blivit mer rörligt - att följa efter. "

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">Ur Anknytningsteori <span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">av Broberg, Granqvist, Ivarsson och Risholm-Mothander

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">"Det man lägger in i termen anknytning innefattar inte bara den biologiska driften att ty sig till en vuxen/att ta sig an ett hjälplöst barn, utan har också psykologiska dimensioner. Man brukar tala om anknytningens kvalitet, och då menar man hur väl den vuxne har lyckats möta barnets behov och hur tryggt eller otryggt barnet genom detta har kommit att bli. Ett barn som av erfarenhet vet med sig att dess behov av närhet kommer att bli tillfredsställt när helst det visar en vilja att vara nära, ett sådant barn är tryggt anknutet. Ett barn vars föräldrar eller vårdare inte förmår möta dess behov kan bli otryggt anknutet. Det kan finnas flera olika anledningar till detta, till exempel att föräldern är deprimerad eller frånvarande (fysiskt eller mentalt) på grund av sjukdom eller andra omständigheter. I svårare fall kan anknytningen helt utebli.

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">Bowlby talar om två drivkrafter hos barnet: **närhetssökande** och **utforskning**. Närhetssökandet är det vi talat om ovan; barnets medfödda drift att söka närhet, skydd och tröst. Driften att utforska handlar om barnets medfödda nyfikenhet och lust att upptäcka världen - till en början de allra närmaste omgivningarna och så småningom i allt vidare cirklar. Ett tryggt anknutet barn växlar mellan dessa två drivkrafter utan problem. Det beger sig ut på små upptäcksfärder på egen hand, tryggt förvissad om att föräldern finns kvar, och återvänder då och då till föräldern för att tanka närhet. Ett tryggt anknutet barn söker tröst hos föräldern om det ramlar och slår sig eller blir rädd för något, men upplevelsen (om den inte är allvarlig) påverkar inte barnets lust att ge sig ut på nya äventyr när det är färdigtröstat.

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">Ett otryggt anknutet barn har svårt att släppa föräldern, det vågar inte riktigt lita på att föräldern finns kvar om denna försvinner ur sikte. Otryggt anknutna barn upplevs ofta som "klängiga". Detta kan skapa en negativ spiral där föräldern blir trött och less och försöker skaka av sig barnet, vilket kan leda till att barnet inte vågar uttrycka sitt närhetsbehov men fortsätter att kretsa kring föräldern i hopp om att trots allt få en gnutta närhet. Ett otryggt anknutet barn som slår sig eller blir skrämt har svårt att komma över upplevelsen och vill inte lämna förälderns famn för att fortsätta leka och utforska.

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">En tredje variant är den där anknytningen helt eller delvis saknas. När anknytning saknas är det som att barnet inte räknar med den vuxne. Både tryggt och otryggt anknutna barn använder sina föräldrar som en bas att tanka närhet och trygghet vid. Ett barn som inte knutit an visar inte detta beteende. Ett sådant barn vänder sig inte heller till föräldern om det slår sig eller blir skrämt."

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">Ur Psykologi för gymnasiet <span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">av Nadja Ljunggren

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">"En av de aspekter av anknytningsteorin som vållat mest debatt är frågan om hur många personer som man kan ha en anknytning till och hur dessa relationer utvecklas. Men det faktum att ett litet barn riktar anknytningsbeteenden mot en vuxen, eller ett annat barn för den delen, betyder inte att barnet nödvändigtvis har en anknytningsrelation till den personen. I hotfulla situationer är det rimligt att rikta anknytningsbeteenden mot den som finns till hands, oavsett om man utvecklat en relation till den personen [...] eller inte. Barn kan alltså visa anknytningsbeteenden mot en rad personer inom och utom familjen (till exempel pedagoger i förskolan) utan att för den skull sägas ha en anknytning till dessa. Bowlby menade att de flesta barn under sina första två levnadsår utvecklar anknytningsrelationer till en mindre grupp på tre till fem personer. Det rör sig oftast om mamma, pappa, ett storasyskon, någon mor- eller farförälder och kanske en förskolepedagog. För att en anknytning ska utvecklas krävs [...] tid, engagemang och kontinuitet i kontakten med den personen. Det faktum att barnet har flera anknytningsrelationer innebär dock inte att dessa är lika viktiga för barnet enligt Bowlby. Han använde begreppet monotropi [...] för att beskriva barnets tendens att bland olika möjliga anknytningspersoner välja ut en som den centrala anknytningspersonen. Denna person kallade Bowlby sedan för barnets primära omvårdnadsperson."

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">Ur Anknytningsteori <span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">av Broberg, Granqvist, Ivarsson och Risholm-Mothander

media type="youtube" key="DH1m_ZMO7GU" width="420" height="315"

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">Anknytningens påverkan på våra vuxna relationer

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">Anknytningens påverkan på våra sexuella relationer

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">Intressant om anknytningens biologiska betydelse för vår hjärna

<span style="color: #333333; font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">Rädsla för separation
<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">"Den som ingående har studerat rädslan för separation, eller separationsångest, är den engelske psykoanalytikern och etologen John Bowlby [...]Bowlby menar att det finns en biologiskt förberedd process för barn att knyta an till sin vårdare. Ett litet barn skulle inte överleva utan skydd av sina vårdare. När en sådan anknytning är trygg finns det "en trygg bas" för barnets utveckling. <span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">Den tidiga anknytningen utövar sitt inflytande under hela livet och påverkar våra reaktioner när den brister. Barn är därför rädda att förlora sina föräldrar och den trygghet de ger. Ständiga gräl och konflikter mellan föräldrarna brukar leda till ängslan och oro. Faktiska separationer, i form av skilsmässa, kan också skapa fruktan och ångest. För ett barn är räslan för att bli övergivet eller avvisat ett stort hot under hela barndomstiden.

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">Rädslan för separation följer en människa genom livet. Under vuxenåldern är vi rädda att genom skilsmässa, sjukdom, olycka eller död förlora dem vi älskar." <span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">Ur Psykologi <span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">av Maare Tamm


 * <span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">Ainsworth **

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">Mary Ainsworth fortsatte i Bowlbys fotspår och forskade på barns anknytning och föräldrars förmåga att svara på de signaler och de behov deras barn ger uttryck för. I hennes forskning gjordes ett experiment som går under namnet främmandesituationen - där man först observerar modern och barnet i samspel för att sedan låta modern gå ut ur rummet, alternativt låta en främmande person komma in i rummet. Barnets rädsla och reaktion observeras då modern återvänder och det blir möjligt för barnet och modern att återknyta till den närhet som fanns innan situationen förändrades. Enligt Ainsworth kan barnets reaktionsmönster i återförenandet med modern signalera huruvida barnet är tryggt eller ambivalent anknutet eller inte anknutet alls. Ett tryggt anknutet barn klarar av att bli tröstat av sin mamma och att relativt snabbt återgå till en trygg lek igen. Ett ambivalent anknutet barn och ett barn där anknytning saknas klarar antingen inte av att ta emot tröst av sin mamma, utan är fortsatt förtvivlad (en förtvivlan som ju egentligen orsakades av att mamman försvinner och därmed borde lätta när mamman kommer tillbaka) eller är apatisk och ointresserad av fortsatt lek.

<span style="color: #333333; font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">Främmandesituationen
media type="youtube" key="QTsewNrHUHU" width="420" height="315"

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">__ Myten om självkänsla __

**<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">Forskning i kölvattnet av Bowlby och Ainsworth **

 * "**<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">De senaste årtiondenas anknytningsteoribaserade forskning [..] ger stöd för [...] människan som känslovarelse. Den tidiga omvårdnaden är i allt väsentligt en känslogemenskap. Barnet får sina relationserfarenheter i samsplet med sina tidigaste vårdare. Dessa ger barnet dess första omedvetna bilder av andra människor - som pålitliga och godhjärtade, eller opålitliga och svekfulla - av sig själv - som någon som är värd att älskas eller som någon som man inte behöver bry sig om, och i förlängningen, av världen - som ond eller god, förutsägbar eller kaotisk. Barn vars tidiga omvårdnadssituation varit sådan att de utvecklat en trygg anknytning till föräldrarna, bygger kompletterande inre arbetsmodeller av sig själva i samspel med andra som innehåller både självtillit - jag är en person som andra räknar med, jag är värdefull i andras ögon - och tillit till föräldrarna - du finns där när jag behöver dig och du använder din klokskap och styrka för mitt bästa. De inre arbetsmodellerna använder barnet så småningom i mötet med världen utanför familjen, för att styra sitt eget handlande och för att förutsäga hur andra kommer att bemöta honom/henne [...]De tidiga relationserfarenheterna färgar vår bild av vad vi kan förvänta oss av social samspel. Barn med trygg anknytning börjar i förskolan med positiva förväntningar på personalens vilja och förmåga att möta deras behov, vilket bäddar för att de också blir positivt bemötta. Barn med otrygg, i värsta fall desorganiserad, anknytning är på sin vakt och räknar med att bli bedragna. Risken är tyvärr också stor att de genom sitt beteende framkallar reaktioner som bekräftar deras förväntningar. De känslomässiga erfarenheterna placerar på så sätt barn med trygg respektive otrygg anknytning på olika utvecklingslinjer. För barn med otrygg anknytning återstår att hoppas på turen, dvs att omvårdnadsmiljön ändras eller att de får tillräckligt många positiva relationserfarenheter i samspel med kloka och känslomässigt mogna människor utanför familjen, för att de ska kunna bryta sig ur den utvecklingslinje de tidiga erfarenheterna placerat barnet på. Förnuftets möjligheter kommer inte på allvar in i barnets liv förrän den reflekterande förmågan under tonåren möjliggör ett sorts bokslut över barndomen. Då kan vi också tala om den fria viljan, alltså möjligheten att ta ansvar för sitt eget fortsatta liv, trots de känslomässiga erfarenheterna i det personliga bagaget."

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">Ur Anknytningsteori <span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">av Broberg, Granqvist, Ivarsson och Risholm-Mothander

**<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">Det psykodynamiska perspektivet **

 * <span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">Freud **

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">Enligt Sigmund Freud har barndomen en grundläggande betydelse för individens fortsatta liv och hans teorier om de psykosexuella stadierna har fått många anhängare genom historien. För Freud var sexualiteten (i betydelsen positiv livskraft) det som genomsyrar hela vår utveckling och om något går "fel" under livets första viktiga skeden så kommer det att påverka hela vårt liv. Freud benämnde denna livskraft libido och ansåg att libido under olika perioder knöts till olika erogena zoner - olika områden på kroppen som vid beröring kan uppleva lustkänslor.

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">Psykologiguiden om den psykosexuella stadieteorin

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">Lättsam beskrivning av de psykosexuella stadierna


 * <span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">Erikson **

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">Erik Homburger Erikson kom tidigt i kontakt med Freud och hans dotter och genomgick psykoanalytisk utbildning. Under andra världskriget flyttade han till USA och där specialiserade han sig på barnpsykologi och idag räknas han som en av de viktigaste förgrundsgestalterna inom utvecklingspsykologi. Hans teorier är psykodynamiskt grundade men betonar samtidigt människans sociala natur. Erikson skiljer sig från Freud genom att han ser Jaget som mer självständigt och med egen energi - inte bara som en medlare mellan Detet och Överjaget eller en verkställare av Detets drifter. Vår identitet - dvs vår upplevelse av vår egen person - har enligt Erikson en särskilt stor betydelse för individen.

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">Erikson - liksom Freud - beskriver att utveckling går genom olika stadier. Människor utvecklas genom i förväg givna stadier, som kommer i en viss turordning, och där vad som händer i ett stadie är avgörande för hur det ska gå i nästa. Individens relationer till betydelsefulla personer i omgivningen blir avgörande för hur det som vi har biologisk möjlighet att utvecklas till sedan faktiskt utvecklas. Grundläggande för Eriksons teorier är också att vi utvecklas hela livet. Olika perioder i livet presenterar olika utmaningar, som, ifall de löses på ett positivt sätt, ger ökade möjligheter att möta nästa period på ett bättre rustat sätt. <span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">"Varje stadium i utvecklingen, varje ålder, har sin fasspecifika problematik, som måste mötas, bearbetas och lösas. Problematiken utgör en ofrånkomlig utvecklingskris. Hur människan lyckas lösa dessa kriser bli livsavgörande [....] Krisen innehåller både risker och möjligheter. Individen är särskilt sårbar vid början av varje utvecklingsfas men har samtidigt möjligheter att komma ut ur perioden som "segrare"."

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">Ur Lärobok i psykologi av Christer Fäldt

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">Erikson menade att det finns egenskaper vi människor behöver under vårt liv och att dessa egenskaper uppkommer i lösningen av de olika fasernas problematik. Dessa egenskaper är **hopp** (som uppstår om barnet lär sig tillit framför misstro i fas 1), **viljestyrka** (som uppstår om barnet lär sig självständighet framför tvivel i fas 2), **meningsfullhet** (som uppstår om barnet lär sig initiativförmåga framför skuldkänslor i fas 3), **kompetens** (som uppstår om barnet lär sig arbetsflit framför underlägsenhetskänslor i fas 4), **trofasthet** (som uppstår om tonåringen lär sig identitet framför rollförvirring i fas 5), **kärlek i nära relationer,** **familj och arbete** (som uppstår om den vuxne lär sig närhet framför isolering i fas 6), **omhändertagande** (som uppstår om den vuxne lär sig produktivitet framför stagnation i fas 7), och vishet (som uppstår om den vuxne lär sig jagintegritet framför förtvivlan i fas 8).

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">Det deterministiska psykodynamiska perspektivet kan kännas lite förutbestämt i sina teorier men Erikson menade att om man misslyckas med lösningen i en fas så kan man alltid ta igen och reparera brister senare i livet och att vi människor tenderar att försöka göra detta naturligt.

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">Eriksons stadieteori

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">Jättebra fördjupning om Erikson på engelska


 * <span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">Klein **



<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">Melanie Klein är den psykodynamiska förgrundsgestalt som introducerade teorierna om objektrelationer. Hennes teorier gör antagandet att människors personlighetsutveckling och ev psykiska störningar kan förklaras utifrån spädbarnets sätt att relatera till modern som objekt för dess drift- och känsloliv och inte utifrån individens fixeringar av libido i de olika psykosexuella utvecklingsfaserna.

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">Inom objektrelationsteori anser man att barnet inte styrs främst av sina drifter utan istället av sina relationer till objekt (betydelsefulla personer) i dess omgivning. De personer som är betydelsefulla för barnet internaliseras i barnets inre som objekt laddade med psykisk energi (positiv libido eller negativ som i dödsdriften). Barnet har i sitt inre också olika subjektrepresentationer - en individuell uppfattning om olika aspekter av sig själv som också är positivt eller negativt laddade - vilka tillsammans med objektrepresentationerna bildar barnets uppfattning om sig själv och sin plats i världen. Individens bild av sig själv är alltså starkt kopplad till bilden av andra och de psykiska laddningarna avgör om det är "goda" eller "onda" inre objekt och dynamiska krafter som verkar i barnets psyke. En grundtanke är också att barnet genom projektiv identifikation försöker bibehålla relationen till modern även när den är smärtsam. Barnet upplever därmed inte bara goda relationer utan även onda som blir till destruktiva inre strukturer.

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">Objektrelationsteoretikerna har alla beskrivit ett antal försvarsmekanismer som uppstår redan hos det lilla barnet och som i värsta fall kan leda till psykiska störningar. De vanligaste försvarsmekanismerna som nämns när det gäller objektrelationsteorierna är //splitting//, //primitiv idealisering, primitivt förnekande// och //projektion.//

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">Bra om objektrelationsteori


 * <span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">Winnicott **



Donald Woods Winnicott var en objektrelationsteoretiker som förklarade "Det finns inte något som ett spädbarn utan det är alltid ett spädbarn och ett modersobjekt". Enligt honom utvecklas barnets själv genom användandet av olika övergångsobjekt - en sorts mental länk mellan barnet och modern, ett tänkt mentalt utrymme för det lilla barnet att finna trygghet - när mamma inte är där. Det kan vara en trasa, en snuttefilt eller en nalle. Övergångsobjekt är för barnet laddade med samma positiva energi som modern. SvD-artikel om övergångsobjekt

Winnicott myntade också uttrycket "good enough mother" vilket handlade om att han ville komma bort från de överkrav på moderskapet som tidigare forskning lagt grund för. Att vara en "tillräckligt god mor" innebär att man gör så gott man kan utifrån de förutsättningar man har.

**<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif; font-size: 13px; line-height: 1.5;">Stern **
<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif; line-height: 0px; overflow: hidden;">

En av vår tids mest inflytelserika och kända forskare inom utvecklingspsykologin var Daniel Stern (han dog 12 nov 2012!) - en amerikansk fembarnspappa som främst forskade kring spädbarn. Hans teorier som berör det lilla barnets känsloutveckling har fått stort genomslag. Förutom att Stern försökte beskriva omvärldsuppfattningen sedd ur ett litet barns synvinkel myntade han begreppet "affektiv intoning" som betyder att man som förälder "speglar" den känsla/affekt som ens lilla barn ger uttryck för. På så sätt skapas enligt Stern hos det lilla barnet en känsla av att dess känslor har verklig substans - att det som känns inombords kan återspeglas utanför barnet och betyder något. Sterns teorier är en blandning av de kognitiva, biologiska och socialpsykologiska perspektiven.

Medvetandeteori - Mentalisering
<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">1978 introducerades den s.k. medvetandeteorin Theory of Mind av två amerikanska forskare som menade att en central del av människans kognitiva utveckling är att förstå att man har ett medvetande och att andra också har det. Denna förmåga ger oss förmåga att förstå hur vi själva uppfattas och att förstå och acceptera andra människors beteende. Denna teori visar att barn i fyraårsåldern börjar förstå att människor inte bara agerar enligt egna känslor och önskningar utan också enligt inre föreställningar (så kallade mentala representationer) som alltså inte behöver överensstämma med verkligheten. Att någon tex blir ledsen utan att det verkar finnas något att bli ledsen för är en sån situation. Forskning har visat att barn som lider av svår autism inte genomgår denna utveckling medan barn med lättare diagnoser inom autismspektrat har förmåga att förstå andra människors handlande.

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">I en fortsättning inom samma teoriram har en forskare från Storbrittanien utvecklat en s.k. mentaliseringsteori som går ut på att den som haft en skadad anknytning som barn verkar få svårigheter som vuxen att förstå andra människors känslor.

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">Bra om Theory of Mind

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">Hur man kan undersöka Theory of Mind

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">Uppsats om små barns kommunikation på förskolan